Det finns alltså ytterligare en dimension utöver offensivt försvar i de vikingatida anfallen. Att försvara sina religioner, både en kristen och icke kristen.
Vikingatiden handlade om dom nordiska ursprungsbefolkningars självständighet - och frihet från tvång - "under främmande herrars välde".
Slutet på vikingtiden började med en framgång - då den skandianviska alliansens (kvarvarande) styrkor under Harald Gormsson och Erik Segersäl samlas i Danmarks borgar och "trelleborgar". Därefter går man till en större offensiv för att frigöra och återta Slesvik-Holstein.
Det lyckas tydligen i första omgång, eftersom Harald på sin minnesmynt lär markera att den danska kungafamiljen åter regerar från sitt gamla huvudsäte i Oldenburg (Aldinburg). Sen slår imperiet tungt och effektivt tillbaka, varför större delar av den nordiska armeen utrotas - och den kvarvarande delen får dra sej norrut - till Danevirke och Jomsborg. Lejonparten av den svenska ledungen - under Erik Segersäls jarl Styrbjörn Sveakappa ("Styrbjarnar Svíakappa") - lär ha stupat i dessa strider. Garnisonsstaden på Björkö överges som känt på denna tid.
När kejsar Otto och "biskop Poppo" sen drar igång en större offensiv mot Danevirket lär dom skandinaviska härskarna ta fram sina sista reserver. Efter månader av strategiska dragningar lyckas man - enligt en av annalerna - genom att den talangfulla renegaten Olav Tryggvasson kunde utföra en avgörande krigslist. Trygvassons deltagande placerar händelsen till 980-talets början.
Under överlöparen Sigvat Jarl gjorde så den nyss omvända dansk-vendiska ledungens ett anfall mot Norge, tre år efter Danevirkets fall och Harald Gormssons 'omvändelse'. Enligt Jomsvikinga-sagan
och sagan om Olav Trygvasson skulle anfallet mot Norge kuliminerat med den katolska ledungens förlust, vid slaget i Hjörundavåg, år 986. Tiden för Danevirkets fall, Harald Gormssons smärtsamma förlust och "Danmarks kristnande" får alltså läggas till 980-talet.
![Lips Sealed :-X](http://www.arkeologiforum.se/forum/Smileys/akyhne/lipsrsealed.gif)
Med kontroll över Öresund och Nordsjön kunde den franko-romanska handelsmonopolen äntligen undertvinga och kolonisera såväl friser och daner som götar/guter och svear. Dessutom kunde man numer effektivt ta sej an såväl norrmän som finnar och balter - inte minst med hjälp av dom "omvända" saxer, friser, daner och vender dom nu tvingades fungera som en katolsk ledung i dom nordliga vatten.
Fyra år efter att den skandinaviska ledungens kärnstyrkor utrotats får även den ryska regenten ge upp sin självständighet - och söka en diplomatisk lösning med Konstantinopel. Av den orsak ingår storfurst Vladmir den Vise ett alliansäktenskap med dottern till sultanen i Konstantinopel, år 987. Några små år senare gör Olof Sköldkonung i Sverige ett liknande kompromiss, genom att 'försaka' sin rätta och äkta maka (Edla) - och låta sej döpa och föra in i ett kyrkligt förnuftsäktenskap med en katolsk prinsessa (Estrid) från det vendiska Mecklenburg/Pommern.
När Anund Jacob föds får man alltså den första,
katolskt uppfostrade kungason av Sverige. Under tiden fasthåller dock den inhemska adeln och bönderna dom gamla lagar och traditioner. Dom anser alltså Olofs äldre son Emund vara den lagstadgade kronprins. Tack vare honom kunde man upprätthålla den kungliga 'ceremonimästare' som enligt gammal tradition skulle företräda vid centrala tingsmöten och årsvisa högtider i landets centrala helgedomar.
Det slutgiltiga brottet inträder alltså under Emunds tid. Av dom händelser som där finns omtalade framstår det katolska anfallet mot Österlandet som det ödesdigra. I denna operation lär såväl Anund som Emunds son Ingvar ha deltagit - och omkommit, vilket innebär att årtalet 1050 får en konkret innebörd, som markeringen på slutet av dom fria, nordiska kungadömens kamp för självständighet - också¨kallad "vikingatiden"...
http://www.arkeologiforum.se/forum/index.php/topic,5593.msg52900.html#msg52900