I missionstiden kunde en träl bli "friad" från sin normala (arbets-) plats inom familjgården - för att egna sin tid i hop med dom gäster man fått från Köln eller Bremen. Således hör man att Ansgar fick ha 30 trälar som sin 'menighet' i Birca.
Först 200 år senare - efter att imperiet fått rejäl makt inom riket - kunde kyrkan upplösa ättesamhällets traditionella struktur - och ersätta dom regionala och nationala funktioner som tillhört högadeln med egna 'kommisärer' (biskoppar, abbedar, präster och munkar). Näst därefter kunde man
utpeka dom personer man tyckte till dom kvarstående positioner - "i Guds namn".
Enbart på så sätt kunde en lydig träll bli bonde och en amitiitös jarl bli kung. Tidigare paralleller finns i dom akkadiska, assyriska och romerska imperier - där en karl kunde bli kejsare genom att bryta dom gamla lagar och med ekonomisk och militär makt - jämte politisk manipulation - er-rövra den gamla adelns positioner.
När det heliga kejsardömet anländer Skandinavien ivärkställer man en omvältning av dom politiska maktpositioner - med helt nya konstitutionella lagar, där "Guds försyn" nyu definierar "den nya tiden" - där trällar kan bli bönder och jarlar även kungar. Så länge dom förstår lyda - och förmår producera opch erlägga vad den kejsaren och kyrkoadeln månne rekvirera.
Innan dess hade man ett "ättesamhälle" - inte olikt dom "stamsamhällen" vi känner från amerikanska och eurasiska urbefolkningar. I dessa samhällen har man en kung i sin mitt, vilken är den ÄNDA man i riket som kan göra "stamhövdingar" - vilka i Skandianvien kallades "landshövdingar" eller "lendermenn".
Höv-ding är som du vet ett skandinaviskt ord, från "hov" och "huf" - som i hof/hov och hufvudd...
![Cheesy :D](http://www.arkeologiforum.se/forum/Smileys/akyhne/cheesy.gif)
Sen kunde landshövdingarna - och bara dom - göra härradshòfdingar till varje härad i länet och därpå kalla dom Jarlar. Sen kunde dessa häradshövdingar få ett antall bröder och systrar som också bar "Jarls börd" och därmed räknades till "Jarl-kastet". När krigskonsten blev ett nödvändig sysslo var det främst jarlar som fick ansvara för såväl organisation och ledning som produktion av nödvändiga ressurser, teknologi och utrustning.
Nu var det emellerstid Häradshövdingens ansvar att ta hand om det civila samhällets traditionella funktioner. Bland hans plikter var att producera dom barn som skulle bli nästa generation av bönder eller torpare i häradet. Sen kunde varje bonde få ett antal syskon från denna Jarl - varför dom fick kallas Karlar och Kvinnor, eller "karl-kastet".
När bonden inträdde i sitt ämbete var det hans skyldighet att producera ALLA dom Trälar som skulle befolka hans gård, i hans ålderdom och hedanefter. För att bli Träl fick man alltså ha en riktig Karl (bonde) till fader - och en riktig Jarl till farfar. Därmed kunde varje Träl veta att hans far-fars far varit gamla Landshövdingen, vars pappa redan var gammal-kungen - alltså självaste Gammal-Erik, Sjunde Fadern i Huset.
Jmfr. titlarna Koningas/Maherra/Herra/Torparit/Pirtilaiset i den finska mytologin. Här hävdas att "Piro" - eller Piro-ätten - lär ha härskat, innan katolska kyrkan tog över och dom gamla idealen stigmatiserades. I dag är "Piro" finska kyrkans term för "Gammel-Erik", vilket blivit ett svenskt ord för "hin Håle", alltså Självaste Storbusen - allt ondts principiella orsak. I själva värket var "han" inget annat än ett symbol för antikens monarkiska ättelinjer och
legitima härskare.